Det nytter ikke. Den kvinde har mørbanket mig. Lad os gå indenfor.
Bravo! Bravo!
Jeg må indrømme, at jeg gik den anden vej.
Jeg var ikke rigtigt tryg ved den dør.
De har arbejdet med den hele formiddagen.
Det må jeg sige! De er den første dame, jeg har set.
- Ja, jeg er heldig. - Nej, det er os, der er heldige.
Det sædvanlige, sir? Whisky og lunkent vand, ikke?
Og til fruen? Må jeg anbefale et lille glas champagne?
Det frygtelige er, at jeg har lyst til champagne.
Jeg tager også champagne.
Hvilket luksusliv!
Roser, en halv time med en kvindelig fribryder og nu champagne!
Roserne var slet ikke min idé. Nogen sendte dem til Celia.
Så er du straks frikendt. Men det gør min massage værre.
Nå ja, jeg lod barberen tilkalde for at barbere mig.
Roserne glædede mig.
Men de var et chok. Jeg følte, at vi startede dagen forkert.
Hele næste dag tilbragte Julia og jeg sammen uafbrudt.
Vi talte sammen, ofte lænket til vore pladser af dønningerne.
Efter frokost gik de sidste hårdføre passagerer til ro -
- og vi var alene, som om skibet var blevet ryddet til os -
- som om en gigantisk taktfølelse havde fået alle til at liste af-
- så vi kunne få lov at være os selv.
Vi troede, far ville komme hjem til England efter mors død -
- eller måske gifte sig igen, men han lever præcis som før.
Rex og jeg besøger ham ofte nu. Jeg er kommet til at holde af ham.
Og Sebastian?
Han er fuldstændig forsvundet.
Cordelia er i Spanien med en ambulance.
Bridey lever sit eget usædvanlige liv.
Han ville lukke Brideshead efter mors død -
- men det ville far ikke have -
- så Rex og jeg bor der nu.
Og også Bridey?
Han har to værelser ved siden af barnepige Hawkins.
Man møder ham somme tider ved biblioteket eller på trappen.
Bedst som man tror, han ikke er hjemme, kommer han til middagen -
- som en anden genganger. Han er som en figur fra Tjekhov.
Rex har aldrig med fuldt overlæg været ukærlig overfor mig.
Han er bare ikke et virkeligt menneske.
Blot nogle få højt udviklede egenskaber. Resten eksisterer ikke.
Han forstod ikke, at det sårede mig kort tid efter vor bryllupsrejse -
- at han stadig kom sammen med Brenda Champion.
Jeg blev glad, da jeg opdagede, at Celia var mig utro.
Det gav mig ret til ikke at kunne lide hende.
Er hun? Kan du ikke?
Det glæder mig. Jeg kan heller ikke lide hende.
Hvorfor giftede du dig med hende?
Fysisk dragning.
Ambition. Alle påstår, hun er den ideelle maler-hustru.
Ensomhed... Savnet af Sebastian.
Du elskede ham, ikke?
Jo... Han var forløberen.
Hun fortalte mig, som om hun kærligt bladrede i en billedbog -
- om sin barndom.
Og jeg gennemlevede solrige dage med hende på engen -
- med mrs, Hawkins i sin klapstol og Cordelia sovende i barnevognen.
Hun fortalte mig om sit liv med Rex -
- og om den fortvivlende eskapade, der havde bragt hende til New York.
Hun havde også haft sine døde år.
I starten besøgte jeg Rex' venner sammen med ham, men ikke længere.
Han skammede sig over, at jeg ikke gjorde den figur, han ønskede.
Og skammede sig over, at han havde ladet sig snyde.
Jeg var slet ikke den vare, han havde sat næsen op efter.
Han kan ikke se mine fortrin.
Men når han indstiller sig på, at jeg ingen har -
- sker det, at en mand eller kvinde, han respekterer -
- kaster sin kærlighed på mig, og han indser -
- at der er en verden, vi forstår, og han ikke.
Han var vred, da jeg rejste. Han bliver glad over at få mig hjem.
Jeg var ham tro indtil denne tildragelse.
Da hun gik ned for at gøre sig i stand, fulgte jeg med -
- uden opfordring, uden modstand, ventet...
Jeg mindedes de sidste ti døde års kurmagerier -
- hvordan jeg bandt slipset og stak en gardenia i knaphullet -
- mens jeg planlagde aftenens forførelse og tænkte,:
På det rette tidspunkt vil jeg overskride startlinien -
- og gå til angreb, briste eller bære...
Dette spilfægteri har varet for længe, En afgørelse må nås.
Med Julia var der ikke noget spilfægteri -
- ikke nogen startlinie, slet ikke nogen taktik.
Vi ses til middagen.
Der er intet som en god opdragelse.
Sidste år, da jeg troede, jeg skulle have et barn -
- besluttede jeg, at det skulle opdrages katolsk.
Jeg har ikke tænkt på religion, hverken før eller siden.
Men på det tidspunkt, mens jeg ventede på fødslen -
- tænkte jeg: "Den ene ting kan jeg dog give hende."
"Det har ikke gjort mig meget godt, men mit barn skal have det."
Det er sært, at man vil give noget, man selv har mistet.
Men som det gik, kunne jeg end ikke give hende det.
Jeg kunne ikke engang give hende livet.
Jeg så hende aldrig. Jeg var for syg til at begribe noget -
- og i lang tid derefter, faktisk lige til nu -
- har jeg ikke ønsket at tale om hende.
Det var en datter, så Rex tog det let, at hun var død.
Vi havde diskuteret endeløst, om jeg overhovedet skulle have et barn.
Og efter et par år opdagede jeg, at der skulle en operation til.
På det tidspunkt elskede Rex og jeg ikke hinanden længere.
Men han ønskede sig stadig væk en arving.
Klokken er mange. Måske skulle vi gå i seng.
Jeg har fået min straf for at gifte mig med Rex.
Se, jeg kan ikke helt få den slags ting ud af hovedet.
Død, dommedag, himmel, helvede -
- barnepige Hawkins og katekismen.
Det bliver en del af én, hvis man får det ind tidligt nok.
Og dog ønskede jeg, at mit barn skulle have det.
Nu bliver jeg nok straffet for det, jeg lige har gjort.
Måske er det derfor, du og jeg er her sammen på denne måde.
Som et led i en plan...
Nej, Charles. Ikke endnu.
Måske aldrig.
Jeg ved ikke, om jeg ønsker kærlighed.
Kærlighed?
Jeg beder ikke om kærlighed.
Jo, Charles...
Det gør du.
Charles, er du der?
Ja.
Nu skal jeg komme.
Jeg har sovet så længe.
- Hvad er klokken? - Halv fire.
- Det er ikke bedre, vel? - Det er værre.
Jeg har det nu lidt bedre.
Tror du, de ville bringe mig lidt te, hvis jeg ringede?
- Har du haft en morsom aften? - Alle er syge.
Stakkels Charles... Vi skulle have haft en dejlig tur.
- Måske er det bedre i morgen. - Muligvis.
Næste dag var vinden på ny faldet, og vi huggede i dønningerne.
Fordi vi havde talt så meget dagen før -
- og fordi vi kun behøvede få ord, talte vi ikke meget den dag.
Når vi efter lange pauser endelig sagde noget -
- opdagede vi, at vore tanker havde holdt trit med hinanden.
Du vogter over din sørgmodighed...
Den er alt, hvad jeg har fået ud af det.
Du sagde det selv i går... Min løn.
Et gældsbevis fra livet. Der indløses på anfordring.
Vores dag er snart til ende.
Lad os gå ud på dækket.
Ja, nu!
Kæreste, hvor kan vi gemme os -
- vi stormens hjemløse børn?
Charles! Charles!
Jeg har det så godt. Hvad tror du, jeg får til morgenmad?
- Du godeste! - Jeg har en aftale hos damefrisøren.
De kunne ikke tage mig før kl. 4. De har pludselig så travlt.
Så jeg viser mig først i aften, men vi får folk på visit.
Jeg har været dig en værdiløs hustru. Hvad har du taget dig til?
Har du opført dig ordentligt? Du har ikke jagtet havfruer?
Der var næppe en kvinde på benene. Jeg har snakket med Julia.
Godt! Jeg har altid villet bringe jer sammen.
Jeg vidste, du ville synes om hende.
Du er kommet som sendt fra himlen. Hun har haft en drøj tid.
Hun nævnte vel ikke, at hun havde truffet en skrækkelig mand...
- Og du har taget dig af min mand? - Ja, vi er blevet slyngveninder.
Åh, Charles, lad os gå hen og se, hvad der foregår.
Vi kommer straks...
- Hvad er dine planer? - London i nogle dage.
Celia tager direkte på landet. Hun vil hjem til børnene.
Også du?
Nej...
Så ses vi i London.
Charles, den lille rødhårede mand... Så du det?
To betjente i civil kom og hentede ham.
Jeg så det ikke. Der var sådan en trængsel.
Jeg har kigget på togtiderne. Vi er hjemme til aftensmaden.
Så sover børnene. Måske kunne vi vække Johnjohn.
Tag du bare af sted. Jeg må blive i London.
Charles. Du har ikke set Caroline!
- Forandrer hun sig på en uge? - Hun forandrer sig for hver dag.
Hvad forskel gør det så, om jeg ser hende nu?
Jeg må pakke billederne ud, så jeg kan se, hvordan de har det.
- Jeg skal arrangere en udstilling. - Skal du? Det er en stor skuffelse.
Desuden er det meget muligt, at Andrew og Cynthia er i lejligheden.
- Jeg kan finde et hotel. - Det er da så trist.
Du skal ikke være alene den første nat. Jeg bliver hos dig.
Nej, du må ikke skuffe børnene.
- Kommer du hjem til weekenden? - Hvis jeg kan.
Alle britiske statsborgere bedes gå til rygesalonen.
Den flinke mand fra ministeriet ville skaffe os hurtigt igennem.
Hallo, Cavendish Hotel? Mr. Charles Ryder, tak.
Er du på vej til galleriet?
Jeg er træt af de billeder og vil aldrig se dem igen.
- Men jeg må vel vise mig... - Vil du godt have, jeg kommer?
Helst ikke.
Celia sendte mig en invitation og skrev "Tag alle med".
- Hvornår mødes vi? - På toget.
Men du kunne hente min bagage.
Jeg kan også hente dig og køre dig til galleriet.
Jeg skal til skrædderen lige ved siden af.
Så ses vi om en times tid.
Goddag, mr. Fisher. Hvordan går det?
Charles, skat, husk det nu... Vær venlig mod kritikerne.
Jeg har været her siden kl. 10, og her har været meget stille.
- Hvis bil var det, du kom i? - Julias.
Hvorfor tog du hende ikke med ind?
Jeg har lige talt om Brideshead med en underlig lille mand.
Han hed mr. Samgrass, en af de "unge mænd" fra Daily Beast.
Jeg fodrede ham med stof, men han vidste mere om dig end jeg.
Vi er åbenbart mødtes på Brideshead. Vi kunne have spurgt Julia ud om ham.
Din whisky, skat...
Jeg husker ham. Han er en slyngel.
Ja, det lyste ud af ham. Han talte om "Brideshead-kliken".
Tilsyneladende har Rex Mottram lavet en oprørsrede ud af stedet.
- Hvad ville Teresa Marchmain sige? - Jeg tager derned i aften.
Nej, ikke i aften, Charles. Man venter dig derhjemme.
Du lovede, så snart udstillingen var ordnet, at du ville komme.
Johnjohn har lavet et "Velkommen"-flag.
- Og du har ikke set Caroline. - Det er desværre en fast aftale.
Og far vil finde det underligt. Og Boy kommer på søndag.
Og du har ikke set atelieret. Du kan ikke tage derned i aften.
- Var jeg også inviteret? - Naturligvis.
Men jeg vidste, du ikke kunne komme.
Nej, nu kan jeg ikke. Men hvis jeg havde fået besked tidligere...
Jeg ville godt tage "Brideshead-kliken" i øjesyn.
Jeg synes, du er et skarn, men ingen familiescener nu.
Hertugen af Clarence kan dukke op når som helst.
Mr. Ryder? Pamela Lomax, Daily Mail.
Har De tid et øjeblik?
Dejligt at se Dem igen.
- Hvilken charmerende hat. - Sir, det er sødt af Dem.
Interessant, denne Amazon-rejse. Præcis som en af mine brødre.
Han blev slemt forbidt. Glæder mig til at se billederne.
- Hvor venligt af Dem at komme. - Det er godt at se Dem.
Må jeg byde på et glas champagne?
- Der er vist varmt derude. - Det var der, sir.
- Var det frygtelig ubekvemt? - Enkelte ubehagelige øjeblikke.
Det er glimrende, som De giver udtryk for varmen.
Jeg føler mig helt utilpas i min overfrakke.
En lille smule tættere... Ja, det er fint.
- Kan De se billedet? - Billedet interesserer mig ikke.
En lille smule tættere... Det er smukt. Smil så.
Hvor elskværdigt, Sir John. Det glæder mig at høre.
Sir John siger de mest vidunderlige ting om dig.
Ja, vi kan vist roligt regne med endnu en Ryder på Tate.
Jeg ville godt reservere følgende til nærmere overvejelse...
Charles lever kun for én ting... skønhed.
Det keder ham at finde den fiks og færdig i England.
Han må selv skabe den. Må ud og erobre nye verdener.
Han har sagt, hvad der var at sige om herregårde, ikke?
Ikke at han har opgivet det. Han maler gerne flere for venner.
Fra kendte og ukendte læber hørte jeg brudstykker af ros.
De mente alle, at de havde fundet noget nyt.
Det var noget andet end min sidste udstilling, kort før min afrejse.
Dengang havde der været en umiskendelig tone af kedsomhed -
- og man havde snakket mindre om mig end om husene og deres ejere.
Jeg mindedes også den udstilling af en anden grund.
I den selv samme uge var det, jeg greb min kone i utroskab.
Dengang som nu var hun den utrættelige værtinde.
Hver gang jeg ser noget smukt, et hus, et landskab -
- tænker jeg ved mig selvv "Det er af Charles!"
Gang på gang havde det vendt sig i mig ved de ting, hun sagde.
Men den dag hørte jeg på hende, uden at det rørte mig.
Og pludselig forstod jeg, at hun ikke mere kunne ramme mig.
Jeg var fri, Hun havde givet mig frihedsbrev ved sit lille sidespring.
Mine horn i panden gjorde mig til herre i skoven.
Skat, jeg må af sted. Det var en strålende succes, ikke?
Jeg finder noget at sige derhjemme, men det burde ikke være gået sådan.
Nej, jeg har ikke nogen invitation. Jeg ved ikke, om jeg har modtaget en.
Jeg kommer ikke for at stifte bekendtskab med Lady Celia.
Jeg kommer ikke for at få mit billede i The Tatler.
Jeg kommer ikke for at blive set. Jeg kommer for at se billederne.
Måske er De ikke klar over, at der hænger billeder her.
Jeg har tilfældigvis en personlig interesse i kunstneren.
- Hvis det ord siger Dem noget... - Antoine! Kom ind!
Min kære, denne gorgon her tror, jeg kommer selvbuden.
- Kære Charles... - Hvordan har du det?
Jeg kom til London i går og hører tilfældigt, du holder udstilling.
Så selvfølgelig kommer jeg ilende for at bringe dig min hyldest.
Har jeg forandret mig? Kunne du genkende mig?
Hvor er billederne? Lad mig forklare dem for dig.
Hvor, kære Charles, har du fundet denne yppige vegetation?
I hjørnet af et drivhus i Trent eller Tring?
Hvilken storslået mæcen har begavet dig med de palmeblade?
- Jeg har været i Sydamerika. - Det ved jeg alt om.
Men jeg hører, min kære, at du er lykkeligt forelsket.
Det er meningen med alt, ikke sandt? Stort set.
Er de så dårlige?
Lad os ikke afsløre dit falskneri -
- for disse gode, jævne folk.
Lad os ikke spolere deres uskyldige fornøjelse.
Vi ved, du og jeg, at det her er frygteligt banalt.
Lad os gå, før vi fornærmer kenderne.
Jeg kender en skummel bar, hvor vi kan tale om dine andre erobringer.
Tak for alt.
Ikke lige dit miljø, min kære, men så afgjort mit.
Du har jo også været i dit miljø hele dagen.
Jeg fik adressen af en slibrig gammel mand i Boeuf sur le Toit.
Jeg er ham evigt forbunden.
Jeg har været bortrejst ganske længe -
- og disse små, tiItalende steder ændrer sig så hurtigt.
Jeg gjorde min entré her i går, og jeg føler mig allerede hjemme.
- Godaften. - Tilbage igen, Tony?
- Hvad skal du have? - Hvad vil du have, Charles?
- Gin og tør vermouth. - Dem får vi to af.
- Godaften, Tony. Hvordan går det? - Fint, tak.
Kender De mr. Charles Ryder, kunstmaleren?
Godaften.
Tak. Vi tager vores glas og sætter os ned.
Du må huske, min kære, at her er du lige så iøjnefaldende -
- og abnorm, om jeg så må sige, som jeg ville være i Bratt's Club.
- Vil din ven danse rumba? - Nej, Tom. Og du får ikke en drink.
Ikke lige nu, i hvert fald.
Det er en skamløs dreng. En rigtig lille golddigger.
Nå, Antoine? Hvad har du gået og lavet i alle de år?
Det er det, du har lavet, vi skal snakke om.
Jeg er en trofast sjæl, og jeg har skam holdt øje med dig.
Jeg var til din første udstilling. Jeg fandt den... charmerende.
Det var et interiør fra Marchmain House -
- meget engelsk og korrekt, men henrivende.
"Charles har ydet noget," sagde jeg.
"Ikke alt hvad han vil yde og kan yde, men noget."
Selv da havde jeg mine tvivl. Det forekom mig, der var noget -
- gentlemanagtigt ved dit maleri. Du må huske, jeg ikke er engelsk.
Jeg forstår ikke denne uhyre iver efter at være dannet.
Engelsk snobberi synes mig endnu mere makabert end engelsk moral.
Men jeg sagde: "Charles har ydet noget henrivende."
"Hvad bliver det næste?"
Forestil dig min ophidselse, da alle talte om dig i dag.
Hvordan du var brudt ud, var rejst til troperne -
- blevet en Gauguin, en Rimbaud. Mit gamle hjerte hoppede.
"Stakkels Celia," sagde folk. "Han skylder hende alt!"
"Hvor skændigt! Og med Julia!"
"Efter den skandale i Amerika! Og hun var på vej hjem til Rex!"
"Men hvad med billederne?" sagde jeg.
"Åh, billederne," sagde de. "De er højst mærkværdige."
"Slet ikke hans kendte stil. Meget kraftfulde. Helt barbariske."
"Jeg kalder dem usunde," sagde mrs. Stuyvesant-Oglander.
Jeg kunne dårligt vente med at springe ind i en taxa -
- og sige: "Kør mig til Charles' usunde billeder."
Så, min kære, jeg kom, og hvad fandt jeg?
Jeg fandt en meget uartig og meget vellykket spøg.
Det mindede mig om kære Sebastian, når han tog falsk overskæg på.
Det var den charme igen, min kære -
- den enkle, fuldfede engelske charme -
- der spillede rovdyr.
- Du har helt ret. - Naturligvis.
Jeg havde ret for flere år siden, end det heldigvis kan ses på os -
- da jeg advarede dig.
Jeg advarede dig imod charme.
Jeg advarede dig helt specifikt imod Flyte-familien.
Charme er den store engelske sygdom.
Den eksisterer ikke uden for disse regnfulde øer.
Den angriber og dræber alt, hvad den berører.
Den dræber kærligheden. Den dræber kunsten.
Og jeg frygter, min kære Charles, at den også har dræbt dig.
Det var hyggeligt, Anthony. Jeg må gå. Jeg skal nå et tog.
Dommage. Jeg nyder vore små samtaler. A bientôt, Charles.
Du skal ikke spille kostbar, Tony. Giv mig en drink.
Denne vej, Mylady...
- Charles. - Godaften, min elskede.
Tak, Deres Nåde. Jeg vil gå ud og se til Deres bagage.
Jeg troede ikke, du var med toget. Det er evigheder, siden jeg så dig.
Seks timer. Og vi var sammen hele dagen i går.
Du ser udkørt ud.
Det har været et mareridt... Tilskuere, kritikere, Clarences.
Plus en velbegrundet nedrakning af mine billeder på en bøssebar.
- Jeg tror, Celia ved besked om os. - Hun skulle jo have det at vide.
- Ønsker De en drink før maden, frue? - To meget tørre Martinier, tak.
Alle ved det. Min bøsseven havde hørt det efter kun 24 timer i London.
- Til helvede med alle. - Jo, men hvad med Rex?
Rex er slet ikke nogen. Han eksisterer slet ikke.
- Vi trænger til et opgør. - Med Baldwin? Det går ikke.
Baldwin er for snu. Baldwin er for klog. Baldwin kan skære den.
En fyr, der kom fra Fort Belvedere, sagde noget interessant...
Charles! Undskyld mig...
Grizel er her et sted. Hun så din udstilling i dag.
Hun er meget imponeret over, hvad hun kalder din "nye stil".
Værsgo.
Jeg må sige, Charles, at freskerne er så smukke som nogen sinde.
Det er lang tid siden, hvad?
- Du har indrettet dig godt her. - Det er et herligt arrangement.
Det passer mig fantastisk. Den gamle holder huset -
- og Bridey tager sig af alle de feudale affærer.
Jeg har hele huset kvit og frit, bortset fra lønnen til tyendet.
- Det kunne ikke være smukkere. - Rex, kom og bak mig op.
Ronnie har sat sin skjorte på, at Baldwin vil vinde.
Kender du Henry og Ronnie Nash? Kom og hils på dem.
Jeg kommer straks...
Han kan bare gifte sig med hende og gøre hende til dronning.
Vil De godt holde op?
- Hvorfor det? - Jeg synes ikke om det.
Hvem kerer sig om en skilsmisse? Nogle få gammeljomfruer...
- Charles! - Godaften, Grizel.
Din udstilling... pragtfuld! Hvordan har den yndige Celia det?
Julia, min skat! Du har tabt dig.
Og det klæder dig. Du bliver smukkere og smukkere.
Jeg får kvalme...
Godaften, alle sammen. Lad mig ikke afbryde.
Undskyld jeg ikke kunne tage imod. Jeg håber, Rex sørger for Dem.
- De ser henrivende ud. - Mange tak.
Hvad mon er værst?
Celias kunst og mode eller Rex' politik og penge.
Hvorfor spekulere på dem?
Min elskede... Hvorfor får kærlighed mig til at hade verden?
Den forventes at have den modsatte virkning.
Jeg føler det, som om hele menneskeheden og Gud med -
- har sammensvoret sig imod os.
Det har de også.
Men vi har vores lykke på trods af dem. Her og nu...
Vi har fanget den.
De kan ikke ramme os, vel?
Ikke nu... Ikke i aften.
Ikke i hvor mange aftener?